Maria.
EFTERLYST DÖD ELLER LEVANDE
Polismästare Dreyfus.
Ja, älskling.
Jag skulle precis ringa. Jag är på väg.
Jag har köpt ost och Beaujolais.
Älskade. Pussa barnen från mig.
Ett ögonblick.
Er fru väntar på andra linjen.
Säg att jag är bortrest.
Ja, älskade. Jag är där om 20 minuter.
Monsieur Dreyfus. En katastrof!
Det har skett ett mord på Chateau de la Pierre Blanche.
Än sen?
- Monsieur Ballon. - Miljonären?
Ja, det är en katastrof.
Det är inte själva mordet som är en katastrof.
Rapporten innehöll få detaljer. Bara att någon skjutits, och var.
Jag insåg först nu att det var Ballons hem.
- Än sen? - Jag har gjort en riktig blunder.
Vem gav du fallet till?
- Clouseau. - Gode Gud.
- Inspektör Clouseau. - God kväll.
- Vad heter du? - Henri LaFarge.
Notera det.
- Är du butlern? - Chefsbutlern.
Stryk "butler" och skriv "chefsbutler".
Får jag presentera monsieur Ballon.
Vilken ära.
Ursäkta. Jag är inspektör Clouseau från Sûreté.
Jag ber om ursäkt för hur jag ser ut. Ett litet missöde.
Vill ni ha en frottérock?
Nej, jag är bara lite fuktig. Det går snart över.
Ni anmälde ett mord.
Inte jag. Det var Maurice.
Just nu vaktar han Maria.
Jag var på flygplatsen då. Jag kom nyss hem.
Jaså, jaha. Det behövs inte. Det här fallet löser jag i ett snäpp.
Vill ni undersöka liket?
- Med förtjusning. - Den här vägen, sir.
Är du Maurice?
Monsieur Ballon sa att du vaktar någon.
Pennan har nyss fyrats av.
- Och du är? - Maria Gambrelli.
- Inspektör Clouseau. - Hur står det till?
Se om du kan hitta något mer. Vad gör du?
- Jag tar vapnet. - Det är min pistolpenna.
- Jag vet det. - Använd din egen penna.
Det är min egen privata.
Leta inte härinne. Leta därute.
- Vad sa du? - Ingenting, monsieur.
Då så. Du kan gå.
Var så snäll.
Du upptäckte liket.
Var han en bekant?
- Vet du vem som dödade honom? - Ingen aning.
- Det var hon själv. - Det är inte sant.
- Hon förnekar det. - Hon ljuger.
- Välj dina ord. - Jag hörde fyra skott.
Du hörde fyra skott. Du såg inte...
Ursäkta.
Du såg inte skotten.
Då kan du inte veta vem som avfyrade dem.
- Dörren var låst inifrån. - Vad bevisar det?
Jag bröt upp dörren och fann Miguel där och Maria med en pistol i handen.
Den rykte fortfarande.
Höll du i pistolen?
- Och rykte den fortfarande? - Jag antar det, men...
Jag vet inte hur den hamnade där.
- Struntprat. - Jag avgör om det är struntprat.
- Ni tror väl ändå inte... - Jag tror allting.
Och ingenting.
Jag misstänker alla.
Och ingen alls.
Jag samlar fakta, undersöker ledtrådarna...
och inom man vet ordet av, är fallet löst.
Här ligger uppenbarligen en hund begraven.
- Vad sa du? - Ingenting.
Då så. Du kan gå.
Men ge dig inte av. Alla på slottet är misstänkta.
- Berätta vad som hände. - Han hade problem med knapparna.
Knapparna i klänningen.
Märkligt, för det finns inga knappar på klänningen.
Därför att han hade problem med dem. Så han slet av klänningen.
- Han attackerade dig. - Nej då.
Jag skulle ha hjälpt honom, men han var otålig.
Knapparna måste ligga utspridda över hela rummet.
Han var så impulsiv. En passionerad spanjor.
Och han slet av dig klänningen?
Plötsligt öppnade någon dörren. Miguel for upp, och...
Sen minns jag inget mer förrän Maurice kom in och såg mig med pistolen.
Det är något här som jag inte riktigt begriper.
Vad då?
När du säger att du inte minns det.
Jag hade nog svimmat.
Jag har en bula.
Var då? Låt mig se.
Jag vet inte hur det hände, men det gör ont.
Vilken underbar parfym.
- Det är badolja. - Jaså?
Jag förstår det inte. Någon måste ha slagit mig.
Du måste ha fått en mild hjärnskakning.
- Du har kräm på näsan. - Det är ingenting.
- Det är från saken därborta. - Du är genomblöt. Regnar det?
Min idiot till chaufför parkerade för nära fontänen.
Du borde ta av dig kläderna. Du kan få lunginflammation.
Antagligen, men det hör till livets skådebana.
Vi polismän får stå ut med mycket i vårt arbete
som man privat inte skulle acceptera.
Vad sägs om en cigarett? Det lugnar nerverna.
Och det hjälper en att tänka.
- Parfymen doftar ljuvligt. - Det är badolja.
Jaså? Den är härlig i alla fall.
- Tack. - Den doftar fortfarande.
- Var var vi? - Min bula.
Som orsakades av ett slag.
- Vi antar att du blev slagen. - Hur skulle det annars hänt?
Poliser drar slutsatser först och hittar bevisen sen.
Det är så vi jobbar. Om vi gjorde tvärtom...
Du milde vad det är kvavt härinne.
- Din kappa! - Jadå.
- Den brinner ju. - Vad?
Min kappa brinner.
Kära nån, jag brinner!
Han ramlade ut genom fönstret.
Hur gick det?
- Jag mår utomordentligt. - Då kan du gå hem.
- Gå hem? - Du är avlöst.
Jag tar över. God natt, Clouseau.
God natt, sir.
- Förlåt mig. - Din idiot!
Tur att jag hejdade mina reflexer. Jag kunde dödat dig med ett karateslag.
Dårfink!
Bara för det fråntas du fallet.
Kör till stan.
- När kan jag få resultatet? - L morgon bitti.
Ursäkta. Monsieur Ballon?
- Jag är polismästare Dreyfus. - Var är inspektör Clouseau?
Jag har tagit över utredningen.
Vi ska försöka besvära er så lite som möjligt
och skydda namnet Ballon från pressens sensationslystnad.
Han var en märklig karl, men jag tyckte om honom.
Jag menar Clouseau.
Ja, han är oöverträfflig.
Hos inspektör Clouseau.
Ett ögonblick. Polismästare Dreyfus.
- Inspektör Clouseau. - Kom genast hit.
Du får ta över Gambrellifallet igen.
Maria Gambrelli. Hembiträdet som mördade chauffören.
Jaså, hon! Utmärkt.
Jag kommer genast. Tack.
Kato, jag leder utredningen igen.
Maria Gambrelli är vacker. Och oskyldig.
Det var ett bra träningspass. Du gör stora framsteg.
Du blir bättre för varje dag.
Fakta, Hercule.
Det är det enda viktiga.
Annars blir brottsutredningen inget annat än en gissningslek.
Lyssna på mig så kanske du lär dig något.
Fakta i det här fallet är:
Chauffören hittades död i hembiträdets sovrum. Fakta.
Dödsorsak: Fyra kulor i bröstet. Fakta.
Han sköts på nära håll med en Beretta. Fakta.
Maria Gambrelli hade mordvapnet i sin hand. Fakta.
Mordvapnet var registrerat i den avlidnes namn, Miguel Ostos,
och förvarades i handskfacket i Ballons Rolls-Royce.
Fakta.
Tjänstefolket har vittnat om att Miguel Ostos slog...
Idiot, du har pajat min pinne. Nu har jag inget att peka med.
De har vittnat om att Miguel Ostos ofta slog Maria Gambrelli.
Slutligen, ett edsvuret uttalande från monsieur och madame Ballon,
samt från all personal, varav alla har perfekta alibin.
Nå, Hercule... Vad är den uppenbara slutsatsen?
- Maria Gambrelli dödade chauffören. - Din idiot. Det är omöjligt.
- Hon skyddar någon. - Hur vet ni det?
- Instinkt. - Men alla fakta...
- Du glömmer bort motivet. - Han slog henne.
- Han var spanjor. - Han slet av hennes klänning.
Var inte löjlig. Skulle du döda någon som slet av dig klänningen?
- Antagligen inte. - Givetvis inte.
Det råder inget tvivel om saken.
Maria skyddar någon.
Hittar man den personen, hittar man mördaren.
Och jag ska hitta honom före dagens slut.
Maria Gambrelli kommer att säga vem det är.
- Vad sa du? - Ingenting.
Jag förstår. Då så. Du kan gå, Hercule.
Jag förstår inte.
Varför i himlens namn återinsätts Clouseau i Gambrellifallet?
Det är en bra fråga som förtjänar ett svar.
Men det jag berättar nu måste behandlas konfidentiellt.
Klockan sex i morse fick jag ett samtal från en överordnad.
Jag fick veta att inflytelserika parter ville återinsätta Clouseau.
- Jag var tvungen att ge efter. - Oerhört.
Om jag avslöjade vem som ringde skulle du inse precis hur oerhört.
Men varför?
Det är också en bra fråga. Den har jag däremot inget svar på.
De för in Gambrelli.
Sitt ner, fröken Gambrelli.
Var var du...
God morgon, monsieur.
God morgon, fröken Gambrelli.
- Har du sovit gott? - Nej.
- Underbart. - Det är inte lätt att sova i fängelset.
Inte? Nej, givetvis inte.
Det måste vi göra något åt.
Dumma låda.
Först har jag några enkla frågor.
- Går det bra om jag röker? - Javisst.
- Ta en av mig. - Tack.
Det var snällt.
Tillåt mig.
Tack. Andra hållet.
Det smakar så illa när man gör så.
- Sitter du bra? - De här stolarna borde finnas i fängelset.
- Deras möbler är anskrämliga. - Man kunde lika gärna sitta på golvet.
Det är på tiden att någon åtgärdar det.
Faktum är att jag tänker reda ut det på momangen.
Koppla mig till fängelsedirektören.
Ibland får man strunta i pedanterier och gå direkt till kärnpunkten.
Fängelset är ju illa nog utan obekväma möbler.
Direktören? Inspektör Clouseau här.
När ska ni göra något åt era vederstyggliga möbler?
Vi är inte vildar. Det här är inte medeltiden.
Ni sköter en korrektionsanstalt, inte en tortyrkammare.
Där blev han tyst. Jag föreslår att ni beaktar det.
För att handskas med en ny typ av brottsling krävs nya metoder.
Man får ingen modern fångvård utan moderna möbler.
Det är i alla fall min åsikt.
Tack detsamma, direktören.
Oborstade tölp.
Ni uppför er inte alls som en polis.
Din dossier.
Jag låser alltid in viktiga papper,
för man kan aldrig så noga veta.
Här...
Förlåt mig.
Löjligt.
Din dossier innehåller intressanta fakta.
Det verkar som om du har känt Miguel Ostos ett längre tag.
Var du förälskad i honom?
Älskar du mannen som våldtog dig?
Som gjorde vad?
Uttalande från trädgårdsmästaren. Du beskrev Ostos som:
"Den galne spanjoren som våldtog mig i min fars fält."
Han våldtog mig inte.
- Använde han inte våld? - Jag råkade snubbla på en rot.
Jag tog tag i Miguel för att hålla balansen, och sen föll vi båda två.
Jag grät lite efteråt, men inte för att jag var ledsen för att det hänt.
- Det var något han sa. - Han förolämpade dig.
Nej då. Han tände en cigarett, drog ett djupt bloss och...
Varför röker så många män efteråt?
Det är inte underligt att tobaksbolagen är så rika.
Jag har aldrig sett det på det sättet.
Det var vår sista kväll i går. Det var slut mellan oss.
- Tänkte du lämna honom? - Nej, han lämnade mig.
Stackars Miguel. Han var på ett av sina humör.
Först pratade han spanska, sen grät han.
Han bröt samman och grät.
- Det menar du inte. - Jovisst.
Sen, när jag försökte trösta honom,
slet han plötsligt av mig kläderna och svor åt mig som en galning.
Mycket märkligt.
Ändå förstår jag inte.
Ostos tänkte lämna dig,
ändå säger du att han betedde sig som en svartsjuk galning.
Ni förstår - om han lämnade mig trodde jag att det skulle plåga honom
att tänka på mig helt ensam.
Så jag sa att jag hade en annan.
Det var lögn, det medger jag. Men jag ville bara väl.
- Ursäkta mig. - Det gör inget.
- Odugliga skräddare. - Den är fin.
Bekymra dig inte för det. Några stygn så är den som ny.
Måste jag tillbaka till fängelset?
Ja, tyvärr.
Men ge inte upp hoppet.
- Vad vill du? - Ni kallade på mig.
Det är väl uppenbart!
Adjö.
Adjö, älsk... fröken Gambrelli.
Det råder inget tvivel om att hon skyddar någon.
Kan ni knäcka henne?
Med lite tid kommer hon att äta ur handen på mig.
Men vi har inte tid. Vi måste fånga mannen innan han flyr landet.
- Ni vet inte vem han är. - Hon för mig till honom.
Frige henne.
Hon kan ju inte föra mig till honom från fängelset.
- Men polismästare Dreyfus... - Jag tar fullt ansvar.
Frige henne omedelbart. Jag griper gärningsmannen inom ett dygn.
Hjälp mig loss. Snabbt syster, skärmarna.
Nu har jag Afrika över hela handen.
Fina ballonger.
Har du licens att sälja dem?
Licens?
- God morgon, monsieur. - God morgon, Georges.
Kan jag hjälpa dig med något?
Det kanske finns något som jag kan hjälpa er med.
Vad skulle du kunna göra för mig?
Minns ni natten för mordet?
Är det en retorisk fråga?
Ut med språket. Vad är det du vill?
Jag såg er klättra ner från Marias rum.
Du har ögonen på skaft.
Och en stor aptit. Den är svår att mätta med dagens priser.
Ska vi diskutera ekonomin eller kommer du till saken?
Saken gäller 100000 franc.
För specerierna.
Då kanske jag blundar för saken.
Vi måste verkligen göra något åt din aptit.
Snäll vovve.
Ursäkta mig. Jag hade vägarna förbi.
Åh, min lilla...
Du har klippt blommor.
Eller något. Det är fullt med blod på trädgårdssaxen.
Mycket märkligt.
Fakta, Hercule.
De ligger till grund för all deduktiv sanning.
Låt oss granska dessa fakta.
Ett - hon påträffades med mordvapnet i sin hand.
Två - det fanns färskt blod på mordvapnet.
Tre - de enda fingeravtrycken på mordvapnet var hennes,
och fyra - all övrig personal på slottet hade säkra alibin.
Vad är summan av dessa fakta?
Maria dödade trädgårdsmästaren.
Du är en idiot. Bara en nybörjare skulle dra en sån slutsats.
- Alla fakta... - Lyssna.
Miguels mördare dödade Georges för att dölja det första brottet.
Nu försöker han lägga skulden på den stackars tjänsteflickan.
Vem misstänker ni?
Jag misstänker alla.
Jag antar att det är möjligt.
Vad menar du, möjligt? Jag vet det med säkerhet.
Jag måste bryta ner henne så hon erkänner att hon skyddar någon,
och sedan tvinga henne att avslöja hans identitet.
Det får bli ett slut på leken.
Inga fler diskreta förhör.
För hennes egen skull, såväl som för rättvisan,
måste jag ta till alla medel utom rå styrka och dra det ur henne.
Hon kommer att lida.
Men till slut blir hon fri, och vi får vår mördare.
Lät ni henne gå igen?
Kan vi reda ut det här nu, eller måste jag försenas till konserten?
Vi kan inte bara avskeda henne. Vi har ingen anledning.
Inte? Vi står ju upp till halsen i lik.
Vad väntar du på? Sista akten av Hamlet?
Vill du jämföra det här med en Shakespearetragedi
vore Macbeth ett lämpligare val.
Älskling? Köbollen.
Det var madame Ballon.
Skugga henne. När du vet vart hon ska, ring genast mig.
- God kväll, monsieur Ballon. - God kväll.
Jag skulle vilja ställa några frågor.
- Reda ut ett par punkter. - Naturligtvis. Spelar ni biljard?
Jag har spelat lite.
Jag anser att det främjar ett avspänt och vänskapligt samtal.
Ta en kö.
Den borde duga.
- Märkligt. - Försök med en vanlig kö.
- Det där kallas en kratta. - Krattkön, ja.
Jag föredrar det gamla vanliga köandet.
Förlåt mig. Jag ber så mycket om ursäkt.
Inte alls. Jag har själv haft sönder en del.
Pröva den här. Det är min favorit.
Den är utmärkt för skruvade stötar.
Ni ville fråga något.
Jag hoppades få prata med er fru.
- Ni missade henne precis. - Tvärtom.
Hon missade precis mig när hon körde iväg.
Uppgav inte ni
att på kvällen då mordet inträffade
hade ni precis anlänt från London med 23-flyget?
Jo. Varför frågar ni?
- Det var inställt på grund av oväder. - Jag kom med ett tidigare flyg.
Är det inte faktiskt så att ni mördade Miguel Ostos?
Var inte löjlig.
Om ni flyttar...
Såja. Krökta köer kan vara knepiga.
Och dra.
Jag avskydde Miguel.
Men jag brukar inte döda människor för att jag ogillar dem. Ursäkta.
Ni vet det ju ändå, så jag säger som det var.
Kvällen då Miguel dödades hade jag bett honom möta 23-flyget.
Jag anlände klockan 21.
Han skulle kört mot flygplatsen medan jag var på väg hem.
Min fru var på middagsbjudning.
Då hade jag fått en hel timme på mig, ensam här hemma.
L vilket syfte?
För Maria.
Vad?
Förvånar det er?
Då gör jag gällande, inspektören, att ni anlände hem,
överraskade Miguel ihop med Maria Gambrelli
och mördade honom i rint blaseri.
Jag medger en affär, men att begå mord för henne?
- Skulle ni det? - Naturligtvis... inte.
Lägg in en stöt.
Jag är hemskt ledsen.
Jag verkar ha skrapat biljardbordet.
Telefonsamtal till inspektör Clouseau.
Det är nog till mig.
Ja? Det är inspektör Clouseau.
Stanna där, jag kommer omedelbart.
Skulle ni kunna göra mig en tjänst?
Jag måste möta min assistent och jag har ingen bil.
- Pierre kan skjutsa er. - Utmärkt.
Då är spelet över. Kan ni ställa tillbaka min kö?
Säg åt Pierre att hämta bilen.
Bilen är framkörd.
Jag är hemskt ledsen.
Oroa er inte. Maurice tar hand om det.
Släpp ryggen!
Tack, monsieur.
Uppfinnaren av stället borde undersöka skallen.
- Vi får fortsätta en annan gång. - Alltid ett nöje.
Jag föreslår att ni granskar er arkitekt också.
Madame Ballon är i nr 12, andra våningen.
Är jag inte ute om tio minuter, hämta förstärkning.
God morgon.
Jag är skogvaktare.
Har du jaktlicens?
Sköt han kråkor?
Han var förklädd som jägare för att kunna bevaka Ballons hem.
Ge mig tio män som Clouseau så kan jag förinta världen.
- Var är han nu? - Jag vet inte.
När jag hämtat ut honom fick han ett samtal.
Han sprang ut ur kontoret och sa att han slagit hål på fallet.
Fallet är redan så fullt av hål att ett till inte gör någon skillnad.
- François? - Ja, polismästaren?
Jag högg precis av tummen.
Låt höra. Du skuggade alltså Maria Gambrelli till den här ödsliga platsen?
Hon tog en taxi hit, och sen följde jag efter henne
fram till Solskenslägret.
Jag tänkte ringa, men då såg jag att husan Dudu också gick in.
Åk tillbaka till slottet och leta efter fler ledtrådar.
Jag ska se vad som är i görningen här.
- Men jag borde... - Vi har inte en sekund att förlora.
SOLSKENSLÄGRET - HÄLSANS OCH LYCKANS TRÄDGÅRD
God eftermiddag.
Jag är inspektör Clouseau från Sûreté.
Har någon skrivit in sig under namnet Maria Gambrelli?
Hon bokade in sig för ungefär en timme sen.
- 11.45. - Var kan jag hitta henne?
Hon kan vara var som helst, men jag gissar på fritidsområdet.
Tack.
Får jag ställa en fråga?
Har du varit och badat?
- Hur visste du det? - Det är mitt yrke.
Vart tror du att du ska ta vägen?
Jag tror inte. Jag vet vart jag är på väg.
Till fritidsområdet.
- Inte så där. - Ursäkta mig?
Du ska inte gå till fritidsområdet så där.
- Jag är inspektör Clouseau från Sûreté. - Jag heter Turk.
Jag letar efter någon på området.
Inte om du inte tar av dig kläderna.
- Du är anhållen. - Varför det?
För att komma med oanständiga förslag till en polisman.
Och för att du blottar dig. Har ingen kläder på sig här?
Det är en nudistkoloni.
- En nudistkoloni? - Just det.
Och ingen kommer in om de inte klär av sig.
Gäller det alla?
Inpå bara mustaschen.
Ringde du efter polisen?
Någon från lägret ringde om ett mord.
- Säg åt männen att börja leta. - En av era män är redan här.
Inspektör Clouseau.
- Jag förstår inte... - Mord?
- Hur sa? - Clouseau.
Här borta.
Fort.
Hör på. Det är Dudu.
- Dudu? - Hon är död.
Död? Dudu?
Kom upp.
Samla allihop. Idioten också, om du kan hitta honom.
Genast.
Om någon har mördats här, snälla låt det vara Clouseau.
- Vad gör vi? - Vi kan inte ge oss av nakna.
Jag fryser. Titta bara vilken gåshud jag har.
- Jag vet hur det måste kännas... - Det är en mardröm.
Det kunde varit mycket värre.
- Vad gör vi nu? - Håll dig nere.
Då syns bara överdelen av mig.
Då tror folk kanske att jag har varit och badat.
Vi kan väl inte bara köra runt?
Nej, jag kör till min lägenhet så försöker vi ta oss in där.
Vad som än händer, håll dig lugn.
- Jag försäkrar att hon inte är här. - Jag måste se efter själv.
- Har hon inte varit hemma alls? - Hon gick innan mig i morse.
Och hon var inte här när jag kom hem.
Det kan Henri intyga.
- Chefsbutlern. - Då vill jag prata med Henri.
Han skulle ha kunnat intyga det.
- Bara några få kvarter kvar. - Jag tror jag blir tokig.
Jag börjar skrika, och sen slutar jag aldrig.
Håll dig i skinnet.
Behärska dig.
Du leder inte längre Gambrellifallet. Inställ dig på brottsarkivet.
På Martinique. L morgon bitti, annars kan du glömma din pension.
Det är orättvist. Jag gjorde min plikt.
Ni ska få se att jag har rätt. Maria Gambrelli är ingen mördare.
Det ligger något personligt bakom.
Djupt personligt.
Jag hatar dig. Varje liten del av dig. Försvinn!
Vill ni att jag ska gå?
Ni begår ett fruktansvärt misstag.
Om Maria inte är en mördare, och det försäkrar jag,
så skickar ni en oskyldig flicka till giljotinen.
Ursäkta, François.
En sak till...
Martinique?
Han är på väg.
Vad säger de inflytelserika parterna som ville se Clouseau leda utredningen?
Vad de än gör med mig nu, är det inget mot vad han har gjort.
Förresten vet jag vem som står bakom de önskemålen.
Ballon.
- Han hade en affär med Gambrelli. - Det är troligt.
Först förstod jag inte varför någon ville att Clouseau skulle ta hand om
en mordutredning. Särskilt ett så viktigt fall.
- Varför skulle Ballon göra det? - Det skulle han inte.
Om han inte ville skydda någon.
Om man ville skydda någon, vem vore den perfekte utredaren?
Jo, en dåre. En polisman som är totalt inkompetent.
- Clouseau? - Självklart.
Om Gambrelli befinns skyldig, blir Ballon inblandad i en skandal.
Clouseau skulle förhindra att det blev skandal.
Nåväl. Han är borta.
Jag känner mig som ett barn igen.
En intressant teori, men tänk om ni har fel?
Jag vet att det är långsökt,
men tänk om Ballon inte försöker skydda Gambrelli?
Tänk om hon är oskyldig, som Clouseau påstår?
- Det är löjligt. - Men möjligt.
Tänk om Ballon skyddar någon annan, eller om han själv är den skyldige?
- Det är en sadistisk tanke. - Rent hypotetiskt sett,
tänk om ni har fel,
och Clouseau, en ohejdad dårfink...
- Det skulle bli min undergång. - Det tål att övervägas.
- François? - Ja, polismästaren?
Ring efter läkare, är du snäll.
Är ni sjuk?
Jag verkar ha huggit mig med brevöppnaren.
Kato, din tok. Släpp mig!
Vad gör du? Inte nu!
Släpp mig, din tok.
Hos inspektör Clouseau.
Ge mig telefonen, din idiot.
- Inspektör Clouseau. - Polismästaren här.
Du får ta över Gambrellifallet igen.
Det du, Kato. Jag tar över fallet igen.
Nu ska jag sätta en fälla, fånga mördaren
och bevisa för världen att Maria Gambrelli är oskyldig... till mord.
Det är Clouseau. Koppla mig genast till min assistent.
Jag skäms faktiskt. Jag glömde självförsvarets tumregel.
Under alla omständigheter, vänta dig det oväntade.
En riktig mördare kunde ha dödat mig. Vi får öka på träningen.
Du får överfalla mig när jag minst väntar det
utan att visa nåd. Uppfattat?
Hallå, Hercule? Det är Clouseau.
Jag leder utredningen igen. Frige genast Maria Gambrelli
och boka bord för två på Café Olé i kväll.
Just det. Hej.
Packa upp och lägg fram min blåa kostym.
Jag ska ta ett långt, skönt bad
och tänka ut min strategi.
Han släppte ut henne igen.
Och han bjuder henne på middag.
Varenda blaska i Paris skriver om det, till och med Christian Science Monitor,
och han försåg dem med historien.
Han påstår att hon skyddar sin älskare,
och att han ska locka fram honom genom att göra honom svartsjuk.
Den storhetsvansinnige galenpannan.
Han försätter detektivarbetet tusen år tillbaka i tiden.
Och jag kan inte göra något åt det.
Varför inte?
Tänk om han har rätt?
- Vad gör det? - Då är det ute med mig.
Sunt förnuft går om intet. Galenskapen kommer att råda.
- Slappna av. - Med Clouseau lös i världen?
Med såna oansvariga kommentarer är det ni som borde analyseras.
- Lägg er ner och slappna av. - Tror ni inte att jag vill det?
Jag skulle ge min högra arm för en god natts sömn.
Jag har inte fått en blund på tre dagar.
Jag har bara ätit ett kycklinglår och buljong sen i onsdags.
Jag går upp i limningen.
Se på mitt öga. Mitt öga var helt normalt. Båda två.
Hoppet är ute om jag inte kan göra mig av med Clouseau.
Jag måste bli av med Clouseau.
Vad är det?
Tjuvkika inte när jag går uppför trappan, din stygging.
Sluta nu.
Jag låser bara upp dörren.
Du spräckte bara byxorna för att locka med mig hem till dig.
Och här bor jag.
Det vet jag ju.
- Vad sägs om lite lockande? - Du får inte locka mig.
- Vet du vad? - Nej?
Jag vet att du bor här. Men det hjälper dig inte alls.
Varför inte det?
En fråga.
- Svaret, herr inspektör. - Jacques Clouseau.
Jag har slutat med sex.
- Lova mig. - Vad, älskling?
Rök inte efteråt.
Jag ger dig mitt ord som officer och gentleman.
Och även som polis.
- Jacques? - Ja, älskling.
Bär mig.
Ja, min älskling.
Jag svor att aldrig...
- Förlåt mig. - Jag svor att aldrig göra det igen.
- Jadå. - Och jag tänkte hålla emot.
- Jadå. - Vi betalar ju för våra synder.
Kan du öppna dörren? Allt som är värt att vänta på...
Min egen, söta älskling.
- Det kan vara viktigt. - Vad kan vara viktigare än detta?
Se vad du gör. Titta på ärmen.
- Det ser bättre ut så där. - Gå och öppna.
- Det är nog viktigt. - Försvinn inte.
Älskling? Skynda dig.
Jag kommer, min ljuva.
Mycket märkligt.
Älskade. Kom hit.
Det är för mycket för en vanlig polisman.
Vänta, jag...
Du vackra, underbara...
Som en liten nål.
Kato, din tok.
Var inte rädd. Det är bara Kato.
Stackars tok.
- Jag dödade honom. - Nej då.
Han klarar sig, bry dig inte om det. Ingenting kan hända nu.
FANTOM DÖDAR FYRA
"Blodspår följer inspektör Clouseau."
Fyra människor - en dörrvakt, två gäster och en kosack.
Ytterst beklagligt.
Sammanräknat är vi uppe i åtta mord.
Det bevisar bara vad jag sagt hela tiden.
Det du sagt gör dig till den störste profeten
sen general Custer lovade att omringa indianerna.
Maria dödade inte de där fyra.
- Vilka fyra? - De fyra sista.
Jag var hos henne hela tiden.
Denne man dödade även de fyra första.
- En dörrvakt? En kosack? - Oskyldiga åskådare.
Han ville åt mig. Som tur var missade han.
"Tur" är inte rätta ordet.
Det bevisar min teori.
Maria vägrar att avslöja sin gamla kärlek.
Mördaren dödar av svartsjuka.
Påstår du att mannen som Maria skyddar,
dödade åtta personer på grund av svartsjuka?
Galen av svartsjuka.
Tillräckligt för att lägga skulden på Maria Gambrelli?
Han är en galning, psykotisk.
- Och husan då? - Husan?
Var han svartsjuk på henne? Han ströp henne.
Han misstog kanske offret för en man.
- På ett nudistläger? - Ingen är perfekt.
Idiot! Fåntratt! Galenpanna!
Jag griper mördaren i kväll.
Vad?
- Jag har en plan. - Vad för sorts plan?
En plan som inte kan misslyckas.
Kom nu ihåg - prick klockan åtta slår du ifrån huvudströmbrytaren,
precis när jag ska avslöja mördaren.
- L fem sekunder. - Inte längre.
Bara länge nog för mördaren att lämna rummet. Förstått?
Då synkroniserar vi klockorna.
Om sju sekunder är klockan exakt...
14.43.
- 14.43... - Den måste ha stannat. Min är 19.46.
Ja. 19.46.
- Nu är hon 19.47. - Jaha, ja.
- Synkroniserar vi på 19.47? - Det sa du ju.
Jag sa nästan. Det är tio sekunder kvar.
- Min är tio sekunder över. - Vrid tillbaka den.
Fem sekunder.
Fyra. Tre.
Två. En.
Nu.
Märkligt. Sekundvisaren rör sig inte.
- Den tickar. - Nu rör den sig.
Ja, det stämmer. Jag vet det. Jag ser ju det.
- Nu är hon 19.47 och 23 sekunder. - Bra.
- Vi synkroniserar 19.47 och 30. - Utmärkt.
Fem. Fyra.
Tre.
Två. En.
- Nu. - Min klocka har stannat.
Har din stannat?
Vilket otroligt sammanträffande.
- Här. Ta min klocka. - Vad gör ni, då?
- Jag pratar tills det slocknar. - Vi är inte synkroniserade.
Det går nog bra. Jag löser det på något sätt.
Det här är snällt av er. Var snälla och sätt er.
Ni undrar antagligen varför jag bad er komma.
Vad det än gäller, är det en olägenhet.
Vi äter klockan nio och nu har allt stannat av.
Ni kommer inte att besväras länge.
Klockan har stannat.
Om ni vill veta tiden så är hon precis 19.50.
Det stämmer inte. Hon är 19.52.
Inte då. Det här uret har inte tappat en sekund sen du gav det till mig.
Det är inte från mig.
Min visar på 19.55.
- Samma här. - Era klockor går före.
Jag har rätt tid. Det ska jag bevisa.
Hur mycket är klockan? 19.54. Tack.
Det är till er, inspektören.
- Vad är klockan? - Vad?
- Er klocka har stannat. - Var är du?
L källaren. Jag bad växeln ringa er.
Jag kan inte slå ifrån strömmen om jag inte har rätt tid.
- Hon är 19.54. - Nu är hon 55.
Jag kommer ändå inte att veta när klockan är åtta.
- Räkna. - Vad?
Räkna.
Ni menar sekunder?
Det är just vad jag menar, och våga inte ringa mig igen.
Nu ska jag berätta varför jag samlat er här i kväll.
En av er är en mördare.
36, 37...
38, 39...
Innan jag avslöjar mördaren,
ska jag lägga fram alla bevis som ledde mig till honom - eller henne.
Natten då chauffören...
- Vad hette han? - Miguel.
Migwell, ja.
- Ja, italienaren... - Han var spanjor.
Spanjoren, Mingwell, var rasande på Maria Gambrelli.
Han slet av henne klänningen och bråkade högljutt.
Min fot.
Förlåt mig. Hemskt ledsen. Jag såg henne inte.
Han slet av henne klänningen, och i samma stund öppnades dörren
och någon sköt honom.
Maria kunde inte se mördaren för hon hade svimmat.
Hon hade svimmat därför att hon fått en böla i pannan.
Vad för nåt?
En böla.
Hon kunde bara ha fått bölan på ett sätt.
Genom ett slag i pannan.
Ett slag från handtaget på garderobsdörren.
Någon stod gömd i garderoben.
När personen öppnade dörren fick hon en böla i pannan.
- Du milde. Kom till saken. - Käbbla inte med...
- Klumpeduns! - Jag är hemskt ledsen.
Fjädrarna...
Jag kommer, Maria, älskade...
Akta dig för mig. Bråka inte med mig.
Jag är expert på karate. Mina händer är dödliga vapen.
Det är något som jag är nyfiken på. Ryktena...
- Vad hände? - Du ramlade ur soffan, din klumpiga...
Det vet jag väl. Det behöver ni inte påpeka.
Allt jag gör är noga planerat.
Det vet jag.
Vad sa jag nu?
Hör på, dagdrömmare där. Vad håller du på med?
Varför lyssnar du inte när jag pratar?
Jag vill inte verka oartig, men jag hörde allt.
Upprepa då vad jag sa.
Ni pratade om garderoben.
När dörren öppnades fick Maria en bula i pannan,
och därför drog ni slutsaten att någon gömde sig...
Hon fick en böla i... Och hör nu på.
Nästa gång kanske jag testar dig utan förvarning, så lyssna noga.
Personen i garderoben öppnade dörren och slog Maria medvetslös.
Det fanns en anledning till varför mannen var i garderoben.
- Hur vet du att det var en man? - Vi hittade fingeravtrycken.
Och de var dina.
Det är mitt hus. Jag har ofta stått i garderoben.
- Varför? - Sista gången var det mal.
Möl?
Mal.
Maria klagade på möl.
Stämmer det? Att du klagade på mölen?
Ja, jag klagade på mal.
Du menar flygande möl. Ja men, då så.
Jag förstår inte varför man i ett så stort hushåll
måste ta frågan om möl till monsieur Ballon,
istället för en betjänt eller traktens mölutrotare.
Men vi låter det passera
och fortsätter att koncentrera oss på en annan av traktens utrotare.
212, 213, 214...
Även om Maria Gambrelli inser att det var ett misstag,
är hon inte den sortens kvinna som förråder sin älskare.
Vi kan inte döma henne, för hon tror inte att han är en mördare.
Men han var inte bara en mördare.
Han var en omoralisk skurk
som hellre skickade Maria till giljotinen än lät en annan man få henne.
Han gömde sig i garderoben när hon kom in med spanjoren.
Han sköt spanjoren och satte pistolen i handen på Maria.
- Ni vet inte vad ni pratar om. - Benjamin. Håll mun!
- Har ni något att säga? - Han har inget att säga.
Nej, men det har hon. Fråga henne bara.
Hur vågar du?
- Hon hade en affär med min man. - Lögnare.
Du ska inte säga något. Din man var med min fru.
- Lögnare. - Tack.
Du och Simone, då?
- Och du och Georges? - Du dödade honom.
- Jag såg dig i växthuset. - Varför skulle jag döda Georges?
- Ni hade en affär. - Är det ett motiv?
Du visste att han vänslades med frun.
Jag såg dig döda Dudu.
- Jag såg dig. - Varför skulle jag döda Dudu?
Därför att du upptäckte att hon hade en affär med Pierre.
- Lögn. - Det sa hon.
Du och Dudu var utpressare.
Därför att hon såg frun döda Miguel.
- Håll mun! - Det är omöjligt.
Georges såg monsieur Ballon klättra ut genom Marias fönster.
Jag dödade honom inte. Jag stod i garderoben.
Min fru trodde att jag var där och sköt Miguel av misstag.
- Jag satte pistolen i Marias hand. - Då griper jag er.
- Lägg er inte i. - Självgoda hycklare.
Men Henri, då?
- Du dödade honom. - Varför det?
- Ni är gripen. - Håll klaffen.
Jag såg dig släpa in liket i Marias rum.
- Det var ni. - Vad hade jag för motiv?
298, 299...
Hercule, slå på strömmen.
Släpp in mig.
Stanna! Kom tillbaka!
- Stoppa dem. - Vad?
- Bomben. - Vad då?
En bomb?
- Den var menad åt dig. - Vad menar ni?
En dörrvakt, två gäster och kosacken,
och nu, sex oskyldiga människor till.
De var mördare allihop utom Maurice som var utpressare.
- Jämfört med dig var de helgon. - Vad gör ni?
- Jag hatar dig. - Snälla polismästaren.
Vad gör ni med mig? Släpp mig.
Släpp mitt ben!
Hercule! Ta bort honom.
Hur är det med dig?
Det är över nu, älskling.
Du är fri.